21 
Lemaour har äfven uti denna sin uppsats 
upplyst om blodets beskaffenhet hos dessa djur. 
Han finner den erfarenhet besannad, att han- 
narnes antal städse är underlägset honornas 
inom de flockar, hvaruti de träffas till- 
sammans. Delfinhonan visar liksom hvalfi- 
sken mycken ömhet för sin unge, att ofta 
skriket af denne sednare, som på ett eller 
annat sätt råkat i nöd, vållat, att hela floc- 
ken, som hastat till stället, råkat för långt 
upp på grunden och strandat. Han anser 
ej otroligt, att man genom en lockning, 
som ungen, skall kunna förmå dessa djur 
att nalkas och blifva fångade ?). 
Hr Scoresey omtalar en händelse, hvar- 
till han sjelf var ögonvittne på en hvalfisk- 
jagt, som visar, till hvilket knappt troligt 
djup en hval förmår sänka sig 1 hafvet, 
och följaktligen den oerhörda tryckning han 
under denna sin dykning har att emotstå. 
Sjelfva berättelsen måste jag här förbigå, 
och endast upptaga resultatet af den ob- 
servation, som en lycklig tillfällighet, un- 
der ett annars ganska kritiskt ögonblick af 
jagten, gaf anledning till, och hvilken flera 
omständigheter bidrogo att vitsorda. Det 
utröntes nemligen, att hvalfisken, träffad af 
harpunen, gick en engelsk mil på djupet, 
som, enligt en lätt anställd beräkning, för- 
utsätter en tryckning af omkring 4000 + 
på hvarje qvadrat-tum af djurets yta. : 
De underrättelser Hr MÉNÉTRIES lem-Däggande 
nar om åtskilliga däggande djur, som han Caucasus 
anträffade under sin resa på Caucasus och ”” 
. ?) Gazette Médicale de Paris 1834, pag. 169. 
