59 
"sta tecken till Lif, och det oaktadt har man 
sett dem lefva upp igen af värmens och 
luftens inverkan. Detta bevisar, att, under 
de kallblodiga djurens vinterdvala kunna 
andedrägten och circulationen afstanna utan 
att lifvet derföre slocknar. ”Vi äga rätt 
att antaga”, säger denne författare, ”att sam- 
ma ombyte af varm och kall årstid, af ebb 
och flod, som vi nu se omvexla, äfven ägt 
rum 1 de äldsta tider, och att djurens or- 
ganisalion städse varit samma lagar under- 
kastad, som den är nu för tiden. Om så- 
ledes en groda blifvit under dess lithargi- 
ska tillstånd nedbäddad emellan sand- eller 
kalk-lager, finnes intet skäl, hvarföre icke dess 
förmåga af lif skulle kunna under årtusen- 
de fortfara; då dessa ej kunna hafva mera 
inflytande, än en enda dag, på ett tillstånd, 
hvarunder föda, andedrägt och circulation 
för organismens fortfarande Hf ej erford- 
ras.” Hr THomeson slutar sin afhandling 
med en berättelse om ett ytterligare fynd 
af en lefvande groda, som nyligen bhfvit 
gjordt uti norra America under gräfningen 
af en brunn. Den cell hvaruti grodan låg 
var något större än djuret, men ägde all- 
deles samma form; den träffades på 11 
fots djup uti ett hårdt berg-lager (ett con- 
glomerat af lera och kies med jern sam- 
mankittade), som förekommer på flera ställen 
ide förenta Staterna. Då Kida kom i be- 
röring med yttre luften började hon röra 
sig, men lefde endast 20—30o minuter. 
Om Skallerormen berättar Hr. Woop- Hvita As- 
kens ver- 
RUFF uti bref till SiLrimAn ?) en ganskakan på 
9) American Journ. of Sc. and Arts, Octob. 1833, 
pag. 338. 
