61 
ma verkan som förra gången, då ormen 
dermed vidrördes. Man sökte genom lin- 
driga slag af grenen uppreta ormen, men 
detta hade ingen annan verkan än den, att 
dess ångest och obehag :stegrades: Är be- 
rättelsen tillförlitlig, bör denna upptäckt 
af ett så säkert pre&servatif, och som der- 
till alltid kan vara till hands; varä välkom- 
men för de lands invånare, der dessa gif- 
tiga ormar förekomma. | 
Hr Döversoy här lemnat ett supple- Ormar 
ment till sin förra afhandling om skillna-" gin 
den emellan de giftiga och icke giftiga or- tänder, 
marne, hyarom jag i Årsberättelsen år 1832 
omnämt. Med hänvisning dit får jag nu 
tillägga, att han ytterligare anträffat 4 st. 
ormar, som man ansett vara oskadliga, men 
hos hvilka han upptäckt större, bakre hug- 
tänder 1 förening med giftkörtel. 2:ne af 
dessa äro förut obeskrifna arter, som finnas 
i samlingen i Strassburg, och dem Duvernoy 
beskrifver. Båda höra till WaGrErs slägte 
Ophis, men bilda derunder en egen section. 
De benämnas Oph. heterurus och albo- 
cinctus. De 2:ne andra äro Coluber Jas- 
pideus Herem. och Col. severus Lin. Hos 
båda dessa äro ej de bakre huggtänderna 
urholkade, som tyckes bevisa, att denna 
tandform ej är absolut behöflig, för att ut- 
visa giftkörtelns närvaro. De komma bå- 
da, jemte Prins Maxwmiuians Col. |plum- 
beus och Rabdocephalus, att ingå uti släg- 
tet Ophis. Vidare har Duvernoy funnit, 
att Col. melanogaster Herm. är en verk- 
lig Elaps och således försedd med främre 
huggtänder — att Colub. Aesculapii Tis. 
