127 
en mängd små punkter af en roströd färg. 
För loupen visar det sig, att dessa punk- 
ter icke bibehålla samma storlek, utan öm- 
som utvidga och ömsom contrahera sig. 
Denna utvidgning är så betydlig, att ytan 
blir 5 gånger förstorad. Under mikrosko- 
pet upptäckes 2:ne slag af pigmentfläckar, 
dels dunklare färgade (från violett till svart) 
som tyckas ligga närmare ytan, dels gula, 
som ligga mera på djupet. Då de förra 
hunnit maximum af utvidgning vidröra de 
hyarandra, och några öfverskjuta till och 
med hvarandras ränder, derunder får man 
äfven se i midten af hvar och en, en me- 
ra genomskinlig cirkelrund fläck liknande 
en pupill, men som alltid försvinner, då 
Chromophoren sammandrager sig. Wac- 
seR har funnit, att äfven de mera djupt 
liggande gula fläckarne på samma sätt ut- 
vidga och sammandraga sig. Med denna 
kännedom af Chromophorernas tillvaro och 
förhållande, är således sjelfva fenomenet 
af den hastiga färgförändringen ganska lätt 
förklaradt. ”Wacser har i synnerhet an- 
ställt sina undersökningar på Octopus mo- 
schatus. Men dessutom funnit ungefär sam- 
ma förhållande hos Sepia sepiola, Sepia 
rs och Loligo communis. Hos 
en sednare är Chromophorernes extention 
och contraction synlig för det obeväpna- 
de ögat. 
Det synes vara sannolikt, att de nak- sepierna 
na Cephalopoderna kunna göra ganska ör 
betydliga språng öfver vattnet, ehuru man vattnet. 
ännu ej inser huru dermed kan tillgå. Hr 
Öfverste Sykes har nyligen lemnat till 
