; 195 
drar sin convexitet, och såmedelst bidra- 
ger att passa ögat efter föremålens närhet. 
Som bekant är, bar man förut tillskrifvit 
corpus eiliare: denna funktion. Äfven lin- 
sens kapsel fann han äga i hög grad egen- 
skapen att sammandraga: sig i kokande 
vatten; men den bibehöll dervid till stör- 
sta delen sin klarhet, och visade sig en- 
dast vara i omkretsen omgifven af en mu- 
skelring. Denna muskelring tilldelar han 
förmågan att verka i antagonism med zo- 
nula, på så sätt nemligen, att då den sed- 
nare liksom vidgar linsens diameter och 
gör ytan mera platt, så minskar åter den 
förra diametern och ökar derigenom ytans 
convexitet. Han anmärker för öfrigt den 
omständigheten, att, då alltid vid ögats af- 
passning efter föremålens afstånd en tryck- 
ning af linsen måste uppkomma, blifver 
denna tryckning större på de delar af det- 
ta organ, som ligga i centrum, och således 
ju mera linsens form närmar sig den sphe- 
riska, desto fastare dess inre eller kärna. 
Ju mera ett djur anstränger sig att betrak- 
ta föremål på nära håll, desto fastare tror 
han linsens kärna blifva, äfvensom alt kär- 
nan måste allt efter linsens yttre form få 
ett olika läge inom densamma. 
Osann ?) har anställt ett vackert ex- 
periment för att visa uppkomsten af ob- 
jectiva färger, och Brewster ?) har fram- 
ställt en series af optiska försök öfver de 
ljusundulationer, som frambringas genom 
?) PoGGeEnporrs Annalen, Bd. XXII, pag. 696. 
3) Fror. Not, Bd, XXXVI, N:o 16. 
