36 
små vårtor, som sitta öfver ossa pubis, 
hvarom olika meningar uppstått; han vi- 
sar att icke alla arter sakna den delen af 
yttre örat, som kallas tragus, hvilket man 
uppgifvit, utan endast hos förf:s ena af- 
delning äger denna händelse rum. I af- 
seende på detta slägtets geografiska utbred- 
ning upplyser TemmincKk, att ännu ingen 
art blifvit funnen i. Amerika, icke heller 
på Nya Holland (från sistnämde land har 
man dock sedermera erhållit en art, Rh. 
megaphyllus Grav ), utan tillhör släg- 
tet Sunda öarne, Asien och Afrika. Seder- 
mera följer dessa djurens historia; så en 
revision öfver hvad föregångare hafva skrif- 
vit, som ej saknar silt intresse: Linnés V- 
ferrum equinum innefattar båda de Euro- 
peiska arterna: som DAUuBENTON förut upp- 
ställt, men hvilka LinsÉ ansåg endast vara 
varieteter. Detta gällde tills BecHstEIn åter 
uppställde 2:ne arter för Europa under 
namn af ferrum equinum för den större 
och Hipposideros för den: minste, ehuru 
Becnsteins Hipposideros endast var en unge 
af den större arten:  GEOoFFRoY ST. HILAIRE 
skilde sedermera de båda Europeiska arterna 
riktigt, gaf karakterer och bildade för dem 
och 2:ne exotiska slägtet Rhinolophus;. de 
europeiska gaf han namnen uni- och bi- 
hastatus, som - äfven  T. antager. Kvar 
ändrade sedan utan grund slägtnamnet 
till Noctilio — kände ej den större ar- 
ten, så att allt: hvad han. anfört om sin 
ferum equinum hör till bihastatum. Cuvier 
5) Poe of the Zödl. Soc. 1834, Pp. 52. 
