72 
neslutet i små kaviteter och utgrenande sig 
genom det öfra lagret, är ömsom boutelj- 
grönt, ömsom rödaktigt 'violett. När nu 
de greniga ändarne af det underliggande 
mörka lagret draga sig tillsammans, för- 
svinner detta på djupet, och det ljusare yt- 
liga pigmentet blir det herrskande. Ut- 
vidgar deremot underliggande lagret sig, 
inträffar motsatsen, den mörkare grund- 
färgen blir den rådande och förtränger mer 
och mer den ljusare öfverliggande. Man 
finner således uti mekanismen, hvarigenom 
dessa färgspel tillvägabringas hos Chame- 
leonten, en stor analogi med vilkoren för 
samma fenomen hos Sepierna (se förra Årsb. 
pag. 126). Samma undersökningar har se- 
dermera Herr WeissEnBoRN ytterligare fort- 
satt ”) på ett lefvande djur. Han medgif- 
ver: väl riktigheten af Herr M. EpbwaArps 
antagande, men tror detta icke vara till- 
räckligt att förklara hela fenomenet. Ian 
menar det vara osannolikt, att de af Ep- 
WwARDS på döda djur upptäckta 2:ne pig- 
menter, skulle på lefvande vara konstanta, 
emedan om så vore, kunde ej deraf för- 
klaras de mångfaldiga färgnuancer, som 
uppkomma hos Chameleonten. Herr W. 
föreställer sig tvertom, att pigmentet hos 
det lefvande djuret undergår en kemisk 
' sönderdelning till följe af en oxidation el- 
ler desoxidation, som alldeles icke är otro- 
lig, då man gifver akt till den stora qvan- 
titet luft detta djuret kan uppsupa uti sina 
lungor och de med dem sammanhiän- 
?) se Fror. Notiz. N:o 965. 
