44 ^ 



djur, som genom blåsyra blifvit förgifta- 

 de, förtärdes af hundar utan minsta olä- 

 genhet. 



Huru likväl de skarpaste gifter kun- 

 na yttra skiljaktiga verkningar på olika 

 djur, visas bland annat af följande exem- 

 pel. En Elefant från Bengalen, som nå- 

 gon tid visades i Geneve, måste för sin 

 vildhet dödas. Man trodde sis lättast kun- 

 na verkställa detta med gift, och gaf ho- 

 nom således tre unce blåsyra, blandade 

 med 10 unce bränvin. Djuret tog, fla- 

 skan, drack blanduingen, men syntes ef- 

 ter några timmars förlopp ej det minsta 

 oroad deraf. Man tillredde då trenne ku- 

 lor, hvardera innehållande ett unce Ar- 

 senik, blandadt med boning och socker, 

 bvilka likaledes af Elefanten förtärdes. 

 Men då efter en timmas förlopp ännu 

 icke ringaste verkrai häraf förspordes, må- 

 ste djuret med ett skott af en fyrapun- 

 ning dödas. Äfven köttet af detta djur 

 förtärdes utan olägenhet *^. 



Blodku- Vid chemisk och mikroskopisk un-* 



iorna. Jersökniug af blodet fuincr man, att det- 

 samma består af en ägghvitartad vätska, 

 hvari små röda partiklar äro uppslamma- 

 de. Dessa så kallade blodkulor, så väl 

 hos menniskor som djur, hafv^-» å nyo blif- 

 vit undersökte af Prevost och Dumas, som 

 i Biiiotheqac universeile ieianat en iit- 



*) Quaiterly Jomn. of Science &c. Vol. X, 

 pag. 20 3. 



