i3 



electriciteteu går frän vismuten i den upp- 

 värmda contacts-punkten till kopparen. 

 Var stången åter af antimon, så afviker 

 nålen under kopparen åt vester, då den 

 uppvärmda contacts-punkten vändes åt 

 norr, h vårföre således den negativa ele- 

 ctriciteten går från antimon till kopparen. 

 Seebeck har funnit, att dessa båda metal- 

 ler , vismut och antimon, äro de mest op- 

 ponerade i denna electriska serie, så att 

 vismut i den värmda contacts-punkten ger 

 positiv electricitet åt alla andra metaller, 

 och antimon ger på samma sätt negativ 

 electricitet åt alla andra. Han har pröf- 

 vat i detta hänseende, en stor mängd af 

 ledande kroppar så väl rena metaller^ 

 som metallers ömsesidiga föreningar, svaf- 

 velbundna och kolbundna metaller, och 

 ordnat dem i en serie af kroppar, som 

 småningom öfvergå från vismutens till an- 

 timons electriska sida. I denna uppställ- 

 ning har han funnit att inblandningar af 

 främmande kroppar, stundom i ganska 

 små qvantiteter, så alldeles förändra en 

 metalls förhållande i detta hänseende, att 

 den ofta Öfvergår frän den ena ändan af 

 serien till den andra. Det är troligt att 

 dessa phenomen kunna bidraga alt upptäc- 

 ka främmande inblandnhigar, der man an- 

 nars icke anar dern. 



Men det är ej endast emellan olika Elccho- 

 metaller, som uppvärmningen frambringar ™ska^ 

 electro-magnetiska phenomen. De uppkom- pi>eno- 

 ma äfven under vissa vilkor hos en enda ""p" 

 metall. Seebeck fann att, då antimon götsväcktc i 

 i fyrkantiga stänger af 6 till 8 tums längd 'i^^* 



