.4 



och I till 5 tums tjocklek, hände det stun- 

 dom att dessa slänger hade den egenska- 

 pen att, då de uppvärmdes i ena ändan, 

 blifva till hela sin längd magnetiska på 

 ett sådant sätt, att den ena längdkanten 

 fick jiM under det alt den diagonalt mot- 

 satta fick sM, och de andra begge kom- 

 mo alt ligga i indifferenzplanum. Seebeck 

 härleder detta från metallens kristallisa- 

 lion, hvilken utgått från två diagonalt 

 motsatta linier, för att mötas emot den 

 andra diagonalen. Han har visat att sam- 

 ma electro-magnetiska disposition uppkom- 

 mer, om tvenne tresidiga stänger, den ena 

 af antimon och den andra af messing, 

 samraanlödas med den ena sidan, så att 

 de eflerråt formera en enda fyrsidig stäng. 

 Han har vidare funnit att, om man af en 

 enda metall, som lätt kristalliserar, t. ex. 

 zink, antimon eller vismut, gjuter en ring 

 af 5 till 6 tums diameter och f eller ^ 

 tums mägtighet i godset, sä blir en sådan 

 ring magnetisk, då något ställe deraf upp- 

 hettas; men dervid inträffar den egna om- 

 ständigheten, att tvenne punkter, hviika 

 man genom försök måste uppleta, fsam- 

 bringa, dä de uppvärmas, den största mag- 

 netiska kraften, och att tvenne andra der- 

 emot frambringa alldeles ingen. Alla stäl- 

 len emellan dessa punkter frambringa de 

 electro-magnetiska phenoinenen i så myc- 

 ket högre grad , som de ligga de först- 

 nämnda punkterna närmare. Dessa punk- 

 ters relativa läge är ej reguliert eller dia- 

 metralt motsatt, så alt linier, som sam- 

 manbinda dem, hvarkcn gå genom ringens 



