sliillcr sig s.'! , filt ögl;ins plan gör räta 

 viiililar med den magnetiska meridian, d.ä, 

 ställer sig i ösler och vester. Dessa för- 

 sök visa att den electriska stiömen i en 

 vertikal ledare, som endast kan rotera om- 

 kring en vertical axis, sträfvar all ställa 

 ledaren så, att det planum, som förenar 

 hoiiuni med axis, är rätvinkligt emot den 

 magnetiska meridian, och så att den kom- 

 mei' vester om densamma, om den posi- 

 tiva electriciteten går uppföre eller öster 

 om den, då + E går nedåt. En horizon- 

 tel ledare deremot sträfvar alt röra sig i 

 en riklning paralell med sin egen och va- 

 rierande efter sin olika position relatift 

 till meridian. Är den upphängd på ett 

 sådant sätt att den kan röra sig i ett ho» 

 rizontell planum, liksom en magnetnål, 

 och electriciteten kommer in genom sus- 

 pensionspunklen och går ut genom en ai 

 ändarna, som är höjd nedåt och ligger 

 i en circulair ränna af qvicksilfver, så ro- 

 terar den oupphörligt omkring sin axis, 

 genorn inflytelsen af jordens magnetiska 

 polaritet, så länge den electtiska urladd- 

 ningen fortfar. Alt den electro-niagneli- 

 ska öglan endast stannar rätvinklig emot 

 meridian och icke roterar, kommer deraf 

 alt öfre och nedre horizontela delen, med 

 lika kraft sträfva alt gå åt motsatta håll. 

 Ampere har, genom de LARivE.lem- 

 nat en ganska enkel geometrisk upplösning 

 af dessa phenomen af electio-chemisk rö- 

 relse, och han har i en särskildt afhand- 

 ling sökt bestämma den algebraiska formel, 



M. V. Acad. Anh. ,8»3. 3 



