26 



Icrafliga, visa i NV och NO, skola vara 

 mindre underkastade tillfälliga omständig- 

 lielfis rubbning. Sådana hafva blifvit för- 

 färdigade af den Engelske instrument-ma- 

 ka ren W. Clark '•'^. 



De electromagnetiska åsigterna af jor- 

 dens magnetiska polaritet hafva synts för- 

 ändra åsigterna af dess magnetiska till- 

 stånd. Den ideen, att i hvar och en mag- 

 net existera electriska strömar, som göra 

 riita vinklar med dess axis, har föran- 

 ledt till den förmodan att sådana electri- 

 ska slrömar, som gå från öster till vester 

 kring jordens zoner, orsakade hennes mag- 

 netiska polaritet. Dessa electriska strö- 

 mar skrdle då uppkomma af solstrålarnes 

 på dygnet omvexlande inflytelse, och so- 

 lens verkan på jorden vore derigeuom 

 icke endast alt upplj^sa och uppvärma, 

 utan ock att göra den magnetiskt polarisk. 

 En sådan anledning till de magnetiska 

 phenomcn jordgloben visar, vore ett gan- 

 ska bel^^dande inkast emot Hansteens an- 

 tagande af 4 poler; men om den vore rig- 

 tig, skulle magnetpolernes ställning förän- 

 dra sig med solens, till en vida betydli- 

 gare grad än hvad som nu inträffar. Det 

 återstår således alltid att gissa på att jor- 

 den har sin magnetiska polaritet bestämd 

 af någon annan omständighet, t. ex. så- 

 som Hansteen förmodar, genom inflytelse 

 af solens och månans magnetiska axes; den 

 magnetiska polariteten må då bestå i, eller 



*) Neiies Journal fiir Chemie und Physik v. 

 StHWEiGGER und Meinecke N. R. b. 6 s. 34i' 



