34 



deflagratorn circulerar värme mera än 

 electricitet, och i den vanliga trägappara- 

 ten circulerar mera eleclricilet än värme, 

 och (iå ingendera kan genomsläppa deu 

 andras öfverskott, går ej den verkande 

 kraften af den ena genom den andra. 

 Denna förklaring synes vara tillräcklig till 

 phenomenets förklarande; men är den der- 

 fÖre rigtig? De magnetiska phenomenen 

 som åtfölja det electriska tillståndet, lika 

 väl och på samma sätt i den enkla gni- 

 stan af frictions-electrici tetet, som. i det 

 enkla galvaniska paret, sjaias utvisa att 

 magnetisk polaritet, electricitet, ljus och 

 värme alltid följas lika, och att den ver- 

 kande kraften således alltid är densam- 

 ma , huru den än uppväckes. Å en an- 

 nan sida synes Sillimans försök, om de 

 bekräfta sig, icke kunna förklaras af hvad 

 vi nu känna om stapelns electriska tillstånd. 

 Smält- Hare hade vid sina försök med ca- 



ning af lorimotorn, då den urladdades genom kol- 

 ''äirrl^spetsar, tyckt sig finna att kolet mjukna- 

 motoin.je och blef grötformigt, samt att, dä jern 

 och kol mot h varandra gjorde urladdnin- 

 gen i lufttomt rum, tände sig atmosfe- 

 ren omkring dera, då luften insläpptes, 

 och en rödaktig rÖk bildades, som afsat- 

 tes på glaset och syntes vara jernoxid. 

 Hare drog deraf den slutsats, att hettan 

 varit så stark att den frambragt en at- 

 mosfer af gazformigt jern. Sili.iman ■'■), 

 som repeterade urladdningen med kolspet- 



*) Sillimans American Journal of Sciences and 

 Arts. Vol. V, p. lOÖ. 



