54 



att leda zink, tenn, bly marmor^ postlin och 

 ^^'^™* ' kakelungsraakare lera. Försöken anställ- 

 des pS följande sätt: prismaliska stän- 

 ger af lika storlek förfärdigades af alla 

 dessa ämnen och förseddes på en sida, till 

 lika afstånd ifrån hvarandra, med lika sto- 

 ra fördjupningar, eller gropar, ämnade att 

 innehålla qvicksilfver, för att i detta se- 

 dan insätta kulor af thermometrar. För att 

 gifva dessa olika ämnen samma radiations- 

 förmåga, öfverdrogos de alla med samma 

 slags svart fernissa, så mycket möjligt var 

 _^lika tjockt, och upphängdes sedan hori- 

 zontelt, med den urgröpta sidan upp. Ben 

 ena ändan af hvarje stång upphettades 

 öfver lagen af en spritlampa till dess att 

 thermometern i nästa grop fått en bestämd, 

 för alla lika temperatur, vid hvilken tem- 

 peratur den sedan, genom lågens regle- 

 ring bibehölls, till dess den aflägsnaste 

 thermometern slutat att stiga och behållit 

 sig oförändrad i tirae. Då annoterades 

 de olika temperaturer som funnos på lika 

 stora afstånd från den första thermome- 

 tern, hvilken i alla stod lika högt, och der- 

 ifrån beräknades sedan, efter theoriens 

 föreskrift, de serskilta kropparnes olika led- 

 ningsförmåga. De uppräknade ämnenas 

 ledningsförmåga förhäller sig i den ord- 

 ning de ofvanföre äro ställda. Kopparens 

 förhåller sig till jernets såsom i2:5. Jer- 

 nets, zinkens och tennets äro lika; blyets 

 förhåller sig till jernets såsom 1:2 och 

 till kopparens såsom i:5. Marmor leder 

 värmet dubbelt bättre än postlin, men 

 marmors ledningsförmåga är till jernets 



