83 



papper, förfljger iod och lemnar tol, och 

 della vid en temperatur, som ännu ej 

 kölar papperet. Den skall ock kunna fås 

 i ringa qvantitet då iod och vattenångor 

 samfålt ledas öfver glödande kol. Pro- 

 portionen emellan dess beståndsdelar ar 

 icke utrönt. 



Sedan vi funnit att svaflet, vid sin Cyan- 

 fÖrening med alkali, likasom man län£:e *-^''*'" 

 påstått om chlor och iod, betraktade så- 

 som enkla kroppar, sjrsälter sig till syra 

 på bekostnad af en del af alkalit, för att 

 med den reducerade delen frambringa en 

 svafvel bunden metall, så bar man också 

 förmodat att cyanogen, dä det upplöses af 

 en alkalisk vätska, skulle förvandla en del 

 af alkalit till en cyanur af alkalits radical 

 (^cyanmetall^ och att en annan del af cy- 

 anogen skulle förenas med alkalits syre 

 till en egen syra, i sitt sätt att bildas 

 analog med syrsatt .saltsyra. Wöhler *) 

 har gjort detta ämne till föremål for en 

 undersökning, genom hvilken bildningen 

 af en såflan cj^Tusyra blifvit ådagalagd. 

 "Redan Vauquemn hade iakttagit salter, i 

 h vilka han förmodade denna syras när- 

 varo. Det som luifvudsakligast hindrar 

 alt igenkänna dess bildning, är den sam- 

 tidiga förstöring cyanogen undergår, hvar- 

 vid vätskan svartnar och ett qväfhaltigt 

 liol afsättes. Wöhi.er ledde cyanogengaz 

 in i barylvatten, blandadt med barythy- 

 dral. Vätskan blef först gul, sedan mörk- 

 brun, aCsatte fjväfhaltigt kol och antog 



*) Gihjbius Annalco N, F. B. ii, s. gS. 



