84 



lukt af blåsyra (hjdrocyansyra). För ;itt 

 sönderdela barium-cyaiiuren (bliisyriid ba- 

 ryt), inleddes en sLrÖm af kolsyiei^az, den 

 bruna vätskan silades ocb koktes till för- 

 jagande af blåsyran, bvarvid iinnn en por- 

 tion brunfärgad kolsyrad baryt afsaltes. 

 Vid afdunstning leninade vätskan ett salt 

 i hvita sidenglänsande nålar, sniitladt af 

 kolsyrad baryt och qväfhaltigt kol, som 

 tillika afsattes. Då desse kristaller äter 

 upplöstes och afdunstades till kristall isa- 

 tion, fick man samma förening, hvilken 

 således var en följd af saltets frivilliga 

 sönderdelning. 



Detta salts upplösning ger icke blått 

 med jernsalter, och om det sönderdelas 

 med en syra, så utvecklas straxt en sur 

 lukt, som liknar den rena ättiksyrans. Ge- 

 nom dubbel decoinposition erhölls deraf 

 kali, natron och amnioniaksalter, som alla 

 kristalliserade, Barytsaltets upplösning fäl- 

 ler salter af qvicksilfver-oxidul, silfver- 

 oxid och bly oxid med hvit, samt koppar- 

 oxidsalter med grönbrun färg. Jern- och 

 tennsalter samt sublimatlösning fällas deraf 

 icke. Dessa föreningar synas således till- 

 höra en egen syra, cjansyra , i hvilken 

 "WöHLER funnit kolet och qväfvet i sam- 

 ma inbördes förhållande som i cyanogen, 

 och hvaraf det således ar troligt att den 

 består af cyanogen och syre, såsom theo- 

 rien af dess bildning föiuLsätter. Cyan- 

 syrad qvicksilfver-oxidul och silfver-oxid 

 gifva sin syra, då de lindrigt upphettas, 

 den har en ytterst stickande sur lukt, du 

 den är svag, lik ättiksyra, men då den 



