90 



än af vatten, ocli ännu trögare af cther, 

 som fäller det till en del ur alkoholu. Af 

 petroleum löses det ej. Elflorescerar ger- 

 iia , särdeles ur lösningen i alkohol. Vät- 

 skan kan kokas i en retort, utan att Le- 

 tydligen sönderdelas, men har den öfver- 

 skott på kali, så finner man den snart in- 

 nehålla hepar. XantJioghibitndet Natrium 

 fås då natronhydrat Lehandlas på ett ana- 

 logt sätt. Föreningen är svagt deliquescent. 

 XcintJiogcnbuudet ammonium skall fås på 

 lika sätt, men presenterar så utmärkta phe- 

 nomen, att Zeise ämnat göra dem till fö- 

 remål för en särskildt afhai\dling. För- 

 eningar med barium, calcium och stronti- 

 ura fås då dessas kolsyrade salter upplö- 

 sas af hydroxanthsyra. Zink-, bly- och 

 c/vicksiljveroxid-sAieY fällas af xanthogen- 

 ialiuni med hvit färg, kopparoxid-saht^r 

 med en skön gul, antimon-, tenn-, vis- 

 viut' och siifveroxid-snhev siimt Cj/vicksiif- 

 fveroxidui-saher fällas med en gula k lig 

 färg; de tvenne sistnämnda af dessa be- 

 gynna snart att af sig sjelfve sönderdelas 

 och blifva svarta. Zeise har särskildt och 

 med utförlighet undersökt de föreningar 

 af xanthogene med koppar, zink och qvick- 

 silfver, som svara emot dessa metallers 

 oxider och som hålla 2 at. xanthogene 

 Xanthogenbundet väte (^hydroxanthsyra "^'^ 



*) Prof. Zeise kallar denna förening Xaiitho- 

 gensyra, emedan han anser tillägget af va- 

 tets namn onödigt, då ingen förening af xan- 

 thogene med svre är känd. Då eniedlerlid 

 theorieu förutsätter en sådan syras uiujlighet. 



IL . 



