i3i 



ras i kokning. IXet fällda innehåller ännu 

 hcide zink och kobolt; det glödgas, h var- 

 vid oxiden reduceras till oxidul, men ge- 

 nom zinkoxidens och koboltoxidens närva- 

 ro behiUler sig en de] uranoxid odecora- 

 poncrad i förening med dessa såsom ba- 

 ser, hvilka då med utspädd saltsyra upp- 

 lösas, och den återstående grÖna oxidulen 

 ar ren. Den tvättas väl och kan sedan 

 lösas i salpetersyra. Arfvedson bestäm- 

 mer uranoxidulens sammansättning till loo 

 d. metall och 3.688 d. syre, hvadan så- 

 ledes uranoxidulens är den minst syrhaltiga 

 iif alla hittills bekanta oxider. Den gula oxi- 

 dens sammansättning har han bestämt, 

 dels genom reduction af uransyrad bly- 

 oxid, och funnit att lood. uran deri upp- 

 taga 5,53 d. syre eller i^ gång så myc- 

 ket som i oxiden; dels genom analyser, 

 t. ex. af dubbelsaltet, af svafvelsyra, uran- 

 oxid och kali, samt af uransyrad baryt, 

 dä han fann en större syrehalt, hvilkeii 

 till syret i oxidulen förhåller sig som 5:3. 

 Han lemnar dock företräde åt den för- 

 la såsom sannolikast, utan att bestämma 

 orsakerna till afvikelserna i sednare fallet. 

 Tillika har han visat alt uransyrad baryt» 

 uransyrad blyoxid och urans3'^rad jern- 

 oxidul, utsatte vid glödgning för en ström 

 af vätgnz, reduceras till uranbundna me- 

 taller, hvilka afsvalade i vätga/, och se- 

 dan uttagna, genast tända sig i luften och 

 förbrinna såsom pyroplior. 



liedacleurcn af Journal of Sciences, 

 Lilterature and the Arts *^ har infört ca 



•) B. XIV. p. 86. 



