detsamma," Utan att kunna säga, alt jag 

 fövstäi- hvad härmed menas, torde dock 

 förklaringen af detta märkvärdiga pheiio- 

 men ej vara så lätt, kanske äro våra kun- 

 skaper dertill ännu otillräckliga. Metal- 

 lens frändskap till vätskans beståndsdelar, 

 den må nu vara en electriskt-kemisk yttring 

 eller ej, bestämmer hos vätskan ett be- 

 mödande att närma sig till den solida 

 troppen, och tvifvelsutan äfven hos den- 

 na ett dylikt att närma sig till vätskans, 

 ehuru det sistnämda af mekaniska skäl 

 motväges. Detta bemödande torde kunna 

 jemlöras med en rörelse, åstadkommen af 

 en ofantlig kraft, men med en ytterst rin- 

 ga hastighet; genom denna kraft drifves 

 vätskan mot metallen, genom hinnans ca- ' 

 pillaira porositet, som annars tillräckligt 

 starkt qvarhåller hinnans vatten, för alt 

 ej tillåta en ringa vattenpelare att genom 

 tryckning sila sig derigenom. Med för- 

 utsättande att den verkande alFiniteteu 

 räckte illimiteradt, så skulle troligen vät- 

 skan fortfara att stiga ända till dess att 

 den burna vattenpelarens mottryckning 

 blef i jemvigt med vätskans bemödande 

 att tränga uppföre. Från denna sidan 

 betrak tadt har blåsan här ingen annan 

 role än den att uppenbara för oss ett 

 phenomen, som vi utan hennes medver- 

 kan svårligen kunnat upptäcka. Förestäl- 

 lom oss att röret, hvari metallen inneslu- 

 tes, endast med en linie öfverstiger den 

 yttre vätskans spegel, så måste den uppsti- 

 gande vätskan snart flyta öfver i den utan- 

 för varande, och detta fortfara Snda till 



