a36 



närs utdöende tondallrlngarna från det 

 planetära strängaspelet hos några natur- 

 philosopher, h vilkas goda afsigter, äfven- 

 som Keplers och korrt derefter Cartesu 

 med de bekanta hvirflarnes antagande, 

 man lika litet hörde misskänna, som man 

 bör undra på, om den innerliga öfverty- 

 gelsen om continuitet i våra phjsiska kun- 

 skaper blifvit liksom confus af de hopa- 

 de och allt mer och mer öfverraskande 

 upptäckter rörande de bestämda propor- 

 tionerna i chemiens analyser och lagarna 

 för magnetism, electricitet, galvanisn), 

 chrystallisation m. fl., som ärligen förkunnas, 

 alla kraftigt rättfärdigande den aning om 

 ett samband mellan alla naturverkningar- 

 na, hvilket man önskar, att för sig och 

 andra kunna lika redigt uppfatta. — Att 

 förklara hvad man erfarit, är ett behof 

 för den en gång väckta uppmärksamheten. 

 Det är härvid, som den nyfikna fria län- 

 kan genomsöker både verklighetens och 

 inbillningens verld och inblandar med de 

 ogräs, hon i en rådvill brådska ej sällan 

 uppsamlat, stundom några evighets-blom- 

 mor i sin skörd, men som det tillhör hen- 

 nes äldre hemmasittande syster, den lug- 

 na eftertankan att med tålamod åtskilja , 

 förkasta det odugliga och glädja sig äfven 

 öfver den torftiga behållningen, som ut- 

 härdade en sträng grrinskning. 



Man kan ej bestrida, att vara kunska- 

 per i allmänhet endast på detta sättet upp- 

 nått sin nu varande högd och alt de en- 

 dast på detta sättet skola fiairigenl ski ida 

 njot en stigande fullkoadiglitl, ty del är 



