enligt med mennlsko-sinnels naturliga an- 

 lag. — Om vårt tidehvarfs ifver, att ge- 

 naste vägen framrusa till alla de uppläck- 

 ta plienomenemas gemensamma, sanno- 

 likt närbelägna, källa likväl torde vara 

 för häftig, lör att allestädes kunna trifvas 

 tillsammans med det sansade vettets säkra 

 sagtmod; så kan man dock hoppas, att 

 den småningonij svalnar och att något red- 

 bart måste då deraf nödvändigt vinnas. 

 Många förhastade försök, många abstracta 

 speculationer och theorier skola dessför- 

 innan frugtlöst aflöpa; ofta, då man är 

 naturen närmast på spåren, undflyr hon, 

 för att pröfva vår ihärdighet. — Kepler erfor 

 det ju, men han tröstade sig då, såsom 

 han sjelf säger, med Virgilii versar. 



Malö me Qalathca petitj lascwa puella. 

 Et fugit ad salices , et se ciipit ante videri. 



Dessa anmärkningar har jag trott så 

 mycket mindre vara pä orätt ställe här 

 anförda, som, vid hopsamlande af bidrag 

 till vetenskapernas historia, ämnen kunna 

 förefalla, egande gemenskap härmed och 

 man derföre på förhand borde för sig 

 utstaka någon fördomsfri och billigare åsigt 

 vid deras bedömmande, • — Sä har t, ex i Märk- 



numrorna, som uttrycka de fyra IUnstf.kn- öfv'ci- 

 ska magnetpolernas levolulionslider, fun- cns- 

 nits, under vissa förbehåll, en slags öf- mel!^' 

 verensstämmelse med equinocticrnas pre- mdian 



1 I . .vissa nii- 



cessions period, med numer-lermerna i meiial. 

 planeternas afslånds-serie från solen, med 

 satellilernas fiån deras hufvudplancter, med 

 ton-scalan och med de bekanta Indiska 



