a38 



iHimrorna. — Dolta bevisar vJil cncl.isl liiini 

 snål nian är (och hvarföre skulle man ej 

 vara det under ovissheten om deras hlif- 

 vande betydelse) eiter samman liknin,qar 

 äfven från ämnen af ett synbart obegrip- 

 ligt sammanhang, ty om än cqvinoctial- 

 punktens rörelse oeh de revolverande mas- 

 sornas afstånd från central-kroppen kun- 

 de möjligen blifvit präglade efter model- 

 len för magnetiska kraftens egenheter, så 

 lyckas de Hkväl svårligen vara beslägtade 

 med tonernas natur, eller med numror, 

 som endast skulle beteckna en lång lide- 

 rymds inledning i vissa korrtare epocher. 

 Försök livad dessa sednare angår, har jag 



"kiara^^o^^ i en (i Kongl. Academicus egna Hand- 

 PJane- lingar för sistledne år införd) uppsats om 

 afsjäi^^jlndernes verldsåldrar sökt förklara, alt 

 serie, meningen dernied veikligen måste henilas 

 från dan ofta nämnde eqvinoctial-punktens 

 långsamma rörelse; en omständighet, som 

 således kunde gifva anledning till vidare 

 slutsatser, men h vilka jag visserligen ej 

 förmodar blifva af något värde i den nyss 

 anförda sammanlikningen, äfvcnsom jag 

 för min del tror, att grunden till planet- 

 afståndens inbördef förhållande rättast torde 

 böra sökas i vilkoret för den möjligast en- 

 kla anordning dem emellan, så vida det 

 tillika kunnat förenas med det ännu huf- 

 vudsakligare för upprätthållandet af vårt 

 planet-systems eviga bestånd. — Om så 

 är, så har också detta förklaringssätt 

 först kunnat framställas, sedan theorien 

 om perturbationerna och seculär-eqvatio- 

 nerna hunnit till sin närvarande fullstän- 



dishct. 

 o 



