rande differensen — o.i^riyS och de fyra 

 till en enda sjimmanslagna planeternas me- 

 deltäthet hörde då, om nyssnämnde lik- 

 het skulle ega rum, vara 0,42083, h vil- 

 ket också år mera enligt med proportio- 

 nen mellan planet— latheterna, såsom man 

 i sjelfva vjrkct liaft rältighet att vänta, 

 så tram t ej det angifna hestämnings-sättet 

 innchiire någon orimlighet (^som likväl 

 kunde blott händelsevis leda till elt san- 

 nolikt resultat). 



Den of van omnämnde seriens aberra- 

 lionev må nu, med afseende härpå, huru 

 som helst höra uttydas; sä lärer man, 

 det oaktadt, kunna påstå, att om hon med 

 sin sköna enkelhet ej tillika förenar egen- 

 skapen alt just vara den enda, hon likväl 

 är en ]>land de möjligen jQera, hvars nära 

 uppfyllda progressions-lag var tjenlig till 

 systemets fortfarande säkerket. 



Al" perturhations-lheorien är nemligen 

 uppdagade, alt planet - banornas noder, 

 lutnings-vinkiur och excenlriciteter äro un- 

 derkastade forändringai-, men alla små och 

 dessutom periodiska, hvaraf således ingen 

 oupphörlig flyttning förorsakas af det för 

 större delen nästan gemensamma plan, sora. 

 en gång gifvits för planeternas rörelser, ocli 

 faraif fÖr alltid undvikes, att inträda på ett 

 "remmandc, for andra himmelskroppar ut- 

 stakad t, område, ty alt banornas apsiders 

 lägen vidkännas en allljemt fortgående fram- 

 sVridning blir ej häraf någon menlig in- 

 flytelse, dä det är alldeles likgiltigt åt livad 

 håll de ellipliska orbilernas vcrtices än må 



JK. r. J. Jrtb, i8ao. 1 6 



