torJe vara ett beliof, liksom den sannolikt 

 är, fastän i sin, etter vårt sätt att döni- 

 nia, högsta intensitet för varelserna pä 

 solen. — Månne derföre planet-kropparna 

 ej kunna anses, såsom i ett visst lörhål- 

 lande svagare eller starkare condensatorer 

 af det i universum, liksom det lenticu- 

 lår-formade zodiacal-ljuset i vart grannskap 

 kringsväfvande ljus ämnet? — Man anföre 

 häremot iakttagelserna af phaser hos ma- 

 nen och dem, som hos några planeter 

 liunna skönjas; men den af solen oupplys- 

 ta delens mörka färg hos dessa kroppar 

 är blott ett relatift begrepp, förestafvadt 

 af våra ögons tröga retlighet, hvilka sjelfva 

 endast äro conslruerad^ för starkare in- 

 tryck. — Kaidiända skulle en gäst från 

 Uranus bli starrblind af vårt dagsljus, 

 men kunna väl vägleda sig ännu under 

 våra nätters kolsvarta mörker, och vårt 

 solsken vara blott en skymning för Mer» 

 curii hilflyttade innevånare, som äro vane 

 vid att se sol-ytan mera än 6f gånger så 

 stor som vi. — Vår individualitetbliremed- 

 lerlid aldrig ett pålitligt rättesnöre i del- 

 ta slags jemförelse, och det kunde vara 

 ganska orätt att påstå, hvad några förfat- 

 tare misstänkt, att solboarne skulle ensamt 

 varit dömde till den djupaste okunnighet 

 om hitnmelens utseende, sa framt anställ- 

 da vallfajter till trakterna under de spar- 

 samt förekommande öp[)iiingarna i solens 

 Ijus-sper, hvilka vi kalla solfliickar och 

 der sol-natt allenast vore tänkbar, ej gif- 

 vit dem tillfälle, att någon gång få beska- 

 da ett inskränktare fält af hela den om- 

 gifvundc yttie vcrldsiymdcn. 



