248 



M3ng- BoDE liar företagit sig , alt undersöka 



paråiielal^uru stor mängd atsolstrylanic, som det 

 solstrå- motvända klotet af en planet omedelbart 

 träff" uppfångar. — Då frågan härvid endaslär 

 jorden, om det slags egentligen verksamma sliä- 

 lar, h vilka kunna anses såsom sins emel- 

 lan parallell utgående från solens hela ljus- 

 massa i den direction som sammanbinder 

 hennes och planetens medelpunkter; så ar 

 klart, att dessa formera en cjdinder, hvars 

 has på solskifvan upplager en Irlen cir- 

 kel-jla af så stor diameter, som solens 

 dubbla paralax vid planeten, och all den- 

 na sistnämnde ej IräfFas af den jemförelse- 

 vis ofantliga strålquanliteten, som utström- 

 mar frän alla återstående punkter utom 

 cirkeln. — Om häraf göres en tillämpning 

 på jorden, sä komma de för oss verksam- 

 ma eller paralella strålarne från étt soleil 

 kringgående bälle af blott 17 secunders 

 bredd och, med afseende på sol-equatorns 

 lutning mot eoliptican, skulle detta under 

 hela året ej falla utom kanterna af en zona 

 med 4 minuters synlig vidd. — Ilärafbör 

 ytterligare följa^ alt om en sol-fläck af 1' 

 (som således vore den största man hit- 

 tills observerat) inträfTade midt i solens 

 medelpunkt eller, som är delsamma, i 

 medelpunkten på den ofvanämnda 17 se- 

 cunder vida strål-cjlindern , så skulle en 

 verklig ljus-förlust deraf föranledas; men 

 utom det, att de sneda strålarna från den 

 öfriga solskifvan härunder skulle försva- 

 ga mörkrets inflytelse, sä kunde detta 

 blifva märkbart i högst 24', som behöfdes 

 ^., för jorden att genom sin egen rörelse in- 



