Från secund-pendels försök och grad- Solens 

 mätningar leder man sig till ell ^»egrpppP"^'^'^^' 

 om jordens dimensioner; från dessa åter söltt af 

 hemtas den kända enhet, hvarniLd syste- ^''<="- 

 mets öfriga kroppar, lill massoi-, voitmter 

 ocli inböides afstånd skola jemiöras, .och 

 sa erhålles till en början kunskap oni vår 

 egen distance från solen afdcniclt gifvet 

 längdmått funna jord-radien samt den se- 

 dan af observationer uträknade sol-])aiai- 

 laxen. — För denna sistniimndes graunlaga 

 determination '') äro, såsom man vet, obser- 

 vationer på Veneris passager öfver solen 

 de ijenligaste, h vilka också i detta afseen- 

 de första gångerna anstäldes åren i'j6i och 

 i'^69> Men, härifrån räknat, kan samma 

 phenoraen ej återkomma föir än 1874 och 

 1882, hvarföre det blir högst nödvändigt, 

 att från de enda ofullkomligare antecknin- 

 gar, vi deröfver ega samlade, utleta det 

 sannolikaste värdet på den lilla sökta vin- 

 keln. ' — Detta har Encke nu medhunnit för 

 observationerna 17(^1, hvaraf han finner 

 sol-parellaxen 8"55i237 med 705.7g j^*"^" 

 ufplattning '•••). 



En nittiondedel af jordens meridian-Jo'""**"* 

 qnadrant är, enligt Waibecks Undersöknin- sioncr 

 gar, 57009,76 toiser vid i3** Reaum.; jor-oj**.***!" 

 dens mindre axel 326ioi/\; större axel 

 327 1 819; eq va torns omkrets 2055744^ 

 alltså 75*00 ^^^ deraf, eller en sä . 



3271 



och 



*) h-mfiii- Äisberältelsen iS-Ji. 



**) Eittfeinung »Jer Sonne von der Erde aus 

 dem Venus-Durclif;an;5C von 1761 hergelei- 

 tet, von J. F. Enckk, 10 Bogen in 8:0. 

 (jodia 182^. 



