325 



rörelse. — Skallerormens skallra ökes^år- 

 ligen ej med eUj utan med flera ringar, 

 till och med 3 eller 4 om året; hvaraf 

 följer, ätt dessa ringars antal ingalunda 

 utmärker ormens ålder. Rubens Peale har 

 försäkrat författaren, att en hona af Skal- 

 lerormen (^Crotalus horridus Beauv., Cr. 

 Durissus Daudin,) som hos honom lefvat 

 i i4 Ar, haft ii Jeder i skallran då den 

 erhölls, samt alldeles lika mänga då den 

 dog (\\i en abortus)^ ehuru några leder 

 årligen dels uppkommo, dels förlorades, 

 och ormen under denna tid vuxii; 4 '•ura; 

 — således nästan otroligt lång.samt. 



Vi kunna ej heller alldeles förbigå de 

 strödda anmärkningar öfver Ostindiens Or- 

 mar, som utur bref från Kuhl och Has- 

 SELT finnas införde i Isis för år 1822 "Q; 

 hvaribland älven några nya genera äro 

 föreslagna ; t. ex. Craspedocephalus , inne- 

 hållande de giftigaste och Tropinotus de 

 skönaste Ostindiska' Ormar; vidare Bra- 

 chjuva, AinphycephaluSj samt Ilomalop- 

 sis ■"•■•'■3. Af Tropinotus äro redan 12 ar- 

 ter bekanta. 



Äfven bland Lacerter och Batrachier 

 hafva nämnde Författare föreslagit åtskil- 

 liga nya slägten; såsom bland de förra 

 Goiiodactjlus och Ptychozoon; bland de 

 sednare Nc^ophrys, Ooeidozyga oc\\ Bha~ 

 cojjJiorus, hvilket väl bevisar dessa län- 

 ders rikedom på obekanta djurformer, ni en 

 ännu endast ökar Naturforskarens längtan 

 efter fullständigare underrättelser om dera. 



*) Isis I »22, 3, p. 47^- 



•*j Coliibcr honidus Scba II. 18. Fig. i. 



