342 



att uppfånga några och nu förekom mo de 

 honom nästan som grenar af någon högst 

 retliff växt. Sedan han undanlvftat en 

 större sten, upptäckte han först deras för- 

 niienta egenthga rot eller fäste, men äfven 

 att det var ett verkligt djur, hvaraf des- 

 sa vextlika strängar endast utgjorde ett 

 slags långa svansfenor. Sjelfva djuret eger 

 en cylindrisk med fina ringar försedd kropp, 

 hvilken, liksom blodigelns, utsträcker och 

 sammandrager sig, i synnerhet ega stjert- 

 fenorna denna egenskup i hög grad, och 

 lösryckas äfven lätt från kroppen, utan 

 att djuret synes märkligt lida deraf. He- 

 la djuret har en stark grön färg, som ej 

 litet bidrager till dess vegetabiliska utse- 

 ende, och afsöndrar så ymnigt en grön 

 muscus, att, då ett eller annat af dessa 

 djur händelsevis blifvit lagdti samma glas- 

 kärl med andra Mollusker, hade ej allenast 

 den sprit, hvari de förvarades utan älven 

 de i samma glas befintlige djur, antagit 

 samma gröna färg. Djurets sätt att sim- 

 ma liknar Blodigelns. Rolando har efter 

 ett tillräckligt antal friska och lefvande 

 exemplar, äfven- beskrifvit och aftecknat 

 dess inre organisation. Detta nya slägte 

 hör till Echinoderraernas ordning, och 

 innefattar redan tvenne arter, nemligen 

 Bonellia viridis och Bon. fuliginosa. 

 Blod- I en af Carena. nyligen utgifven Mo- 



nographie öfver de blodiglar, som före- 

 komma i trakten af Piemont, upptagas ej 

 mindre än lo Arter, verkligen hörande 

 till detta slägte *). Bland dem äro 5 nya; 



*) Isis 1822, XII. p. i33o. 



jglar 



