67 



begärligt suga blod, finnas deremot andra 

 arter, hvilka aldrig försöka detta , utan der- 

 emot med mycken glupskhet förtära met- 

 maskar. Sådant är förhållandet med den 

 så kallade Hirudo 'vorax, eller Hcemopis 

 sanguisorbu Savigny; och då äfven dju- 

 rens inre organisation synes motsvara den- 

 na olikhet i lefnadssätt, ger detta visser- 

 ligen mycket stöd åt Savigny's och an- 

 dras åsigt, att för dessa arter antaga ett 

 eget genus, Hcemopis eller Trocheta Du- 



TROCHET. 



Af större vigt och jnera praktiskt m- 

 ' tresse äro likväl iakttagelserna rörande des- 

 sa djurs bibehållande och förökning i de 

 för dem inrättade särskilta små dammar, 

 samt om konsten, att utan skada förmå dem 

 att uttömma det insugna blodet, för att 

 dymedelst snart åter kunna begagna dem. 

 De anställda försöken visa hufvudsakligen : 



I :o Man har aldrig märkt olika arter af 

 verkliga blodiglar anfalla h varandra, om 

 de än blifvit förvarade i samma kärl. 



2:0 Blodiglar bibehållas mindre väl i 

 genomskinliga än i opaka kärl; man bör 

 ofta ömsa vattnet, och bekläda kärlets bot- 

 ten med en bädd af lera. 



3:o Uttömmandet af det insugna blo- 

 det föranledes tjenligast derigenom, att 

 man lägger blodigeln 5 eller 6 minuter 

 i rödt eller hvittvin; de röra sig då först 

 våldsamt, bli sedan orörliga, hvar efter 

 n^pn bör upptaga dem, du vanligtvis en 

 haistig bloduttömning följer. Lagda i friskt 

 vatten återfå de sin liflighet, men afgifva 

 blod ännu några dagar, h vårföre vattnet 



