4o 



nuter. — • Efter ett uppehåll af 20 minu- 

 ter fick ormen åter bita en fogel, hvilken, 

 liksom de första , redan dog efter 3 minu- 

 ter. En derefter sårad dufva uthärdade 

 deremot i 5o minuter, och en annan, som 

 blifvit huggen omedelbart efter den förra, 

 lefde öfver 4 timmar efter bettet. Detta 

 är det sammandragna resultatet af flerfal- 

 diga dylika försök, dem Breton anför. De 

 bevisa tydligen den redan länge bekanta 

 satsen, att giftets våldsamhet är minskad i 

 samma mån, som giftvätskan nyligen förut 

 blifvit uttömd, men äfven att densamma 

 ganska snart åter ersattes. 



De af Breton anställda experlmenter, 

 att låta ormar bita hvarandra, synas lem- 

 na det besynnerliga och knappt trovärdiga 

 resultat, att giftet väl verkar dödande på 

 en orm, som sjelf icke är giftig, men gör 

 deremot ingen synlig verkan på en annan 

 huggorm, äfven om denna är af annan art, 

 eller till och med af annat genus. Breton 

 lät nemligen en oskadlig vattenorm bitas 

 af en Naja, och den förra dog efter om- 

 kring 2 timmar. Giftormar deremot, som 

 nödgades hugga hvarandra , och dervid blef- 

 vo sårade, visade, enligt Breton, inga 

 symptomer af lidande, ehuru andra djur, 

 som straxt derefter sårades af samma orm, 

 dogo inom kort tid *). — Likaledes i strid 



') Bbetons påstående, att huggormars bett ej 

 skulle verka pd huggormar, är åtminstone i 

 strid med den vanJiga meningen, och äfven 

 med hvad erfarenheten visat hos andra gift-* 

 förande djur, hvilka till och med sjelfva lida 

 af giftet, om de såra sig. Som bekant, årgif-» 



