69 



let Salpaj som Quoy och Gaimard redan 

 1825 publicerat. Dessa djur äro i syn- 

 nerhet högst allmänna i medelhafvet, men 

 fimias äfven vid kusterna af stora Oceanen, 

 och indelas af författarne efter det olika 

 antalet af appendices, som arterna äga. 

 Fjorton arter beskrifvas här, nästan alla 

 nya »). 



Quoy och Gaimard hafva äfven be- 

 skrifvit och aftecknat åtskilliga Zoaphyter, 

 hvaribland några paradoxa former. Här-. 

 ibland ett par arter af det glimmande 

 slägtet Beroe ^), samt några nya gene- 

 ra, såsom Tetragonum, Cupulitaj Le- 

 mniscus och Polytomus *^ ; hvardera slägtet 

 likväl blott grundadt på en enda art, och 

 sålunda äro dessa ännu ej att anse, såsom 

 fullkomligen bestämda genera. Mest pa- 

 radox synes LemniscuSj ty detta djur består 

 af en myck-et lång, bandformigt samtryckt 

 och jemnbred kropp, som är alldeles slät, 

 gelatinös och genomskinlig, utan öppning 

 eller inre kanal. Den anförda arten, Xe- 

 mniscus marginatus ^ är h vit med blekröda 

 kanter, af i— 'ii tums bredd, och omkring 

 2 fots längd ; och liknar till utseendet full- 

 komligen ett vackert band, men genomskin- 

 ligt som en kristallskifva. Quoy och Gai- 

 mard sätta sjelfva i fråga, huruvida den- 

 na organism möjligtvis skulle kunna vara 



') Ånnaics des Se. natur. Torne VI. p. 28. PI. i. 



') Ann. des Se. nat. Toine VI. p. 47? Tab. i. 



') Ann. des Se. nat. Torne VI. p. 82, Tab. 2. 

 Benämningen Pol3'tomus är redan föiut an- 

 vänd iöv ett annat djurslägte. 



