123 



dast stenkärnor. Här visar sig, med 

 få ord, det märkvärdiga förhållandet, att 

 i allmänhet äro hos de fullkomligare 

 Moliuskerna skalen förstörda , och en- 

 dast den inre formen af dem i stenen 

 bibehållen; — af de lägre Moliuskerna 

 finnas tvertom skalen väl bibehållna. 



Det är sålunda ganska märkvärdigt, 

 att ej alla Conchylier, som varit utsatta 

 för samma verkande orsaker, af dem rönt 

 lika åverkan, utan att i samma häll, i 

 samma sten, är den ena artens skal fuU- 

 komligen bibehållet, men den andra artens 

 skal alldeles förstördt och förtärdt. Ja, 

 man träffar ej sällan det frappanta pheno- 

 menet, att fastän skalet af det fullkomli- 

 gare djuret, t. ex. af en Ammonit eller 

 Area, fullkomligen försvunnit och endast 

 qvarlemnat stenkärnan, finnas dock ska- 

 len af dess Parasiter, af Ostron, Ser- 

 pulae o. s. v. fullkomligen väl bibehållna. 

 Detta synes väl knappt hafva varit möj- 

 ligt, om dessa Conchyliers skal ägt allde- 

 les samma chemiska förhållanden; ty alla 

 individer af samma art hafva i nämde af- 

 seende delat samma öde, och jemväl alla 

 arter af samma genus och alla genera af 

 samma naturliga familj eller afdelning. 



Af dessa iakttagelser har Hr Nilsson 

 funnit den bestämda regeln här uttryckt: 

 att de högre eller fullkomligare familjerna 

 inom hvarje Ordo alltid vid stenvandlin- 

 gen förlorat skalet, men deremot de lägre 

 eller mindre af samma Ordning alltid bi- 

 behållit detsamma. ■ — Endast Brachiopo- 

 dernas Ordning (som innefattar Tcrebra- 



