55 



De flyga vanligen högt. TAget går raskast 

 då det har motvind. Härtill angifver Brehm 

 en naturlig orsak , som ligger i vingarnas 

 mer eller mindre hvälfda form. Han be- 

 visar det med den välkända erfarenhet, att 

 Sim-foglarna alltid flyga upp mot vinden. 

 De få derigenom vind wuler vingen, som 

 lyfter dem upp; flyga de upp we^ vinden, 

 stöter vinden mot öfra sidan af vingen 

 och gör uppflygandet svårt eller omöjligt. — 

 Hr BreHxM visar tydligt, att orsaken till 

 foglarnas migrationer ej ligger i brist på 

 födoämnen, luftströmar eller andra yttre 

 ting; utan i en viss inre oförklarlig oro, 

 hvaraf äfven de i bur instängda , under 

 flytt-tiderna, antastas. Man jemföre härmed 

 de åsigter jag i detta ämne yttrat i mitt 

 underdåniga Betänkande om fiskerierna. 



Hr Broderip har (i Zool. Journ. n. 4>Braderip 

 1825) lemnat intressanta iakttagelser öfver"]^™^^^"' 

 en i London lefvande Takans sedvanor. 

 Det är, efter Vigor och Svainson, en ung 

 RampJiastos erythrorJiyncJiiis. — Ägaren 

 gaf honom i Hr Broderips närvaro en lef- 

 vande Stiglits, som han, sittande på sin 

 spjele, i ögonblicket bortsnappade, och li- 

 ka hastigt dödade. Derefter plockade han 

 fjädrarna af honom , sönderbröt vingar och 

 ben, Iqsref det ena stycket efter det 

 andra, och uppåt hela fogeln bit för bit. 

 Hr Broderip märkte alt han åtskilliga gån- 

 ger åter uppsköt fodret ui- kräfvan och 

 tuggade det om , nästan alldeles som Idis- 

 larne. Detta foder var ett stycke oxkött. 

 Ett stycke bröd mottog han, men kastade 

 det bort — Vanligen får han Jjröd, kokad 



