82 



Åtskilliga intressanta bidrag lemnas 

 deri till fiskarnas Naturhistoria. Äfven fö- 

 rekommer deri en artikel om Ålens gene- 

 ration och migrationer. Förf. är osäker om 

 ålen lägger ägg (rom) eller föder lefvande 

 ungar, — =- och detta ämne har allt sedan 

 Aristoteus tid varit föremål för olika me- 

 ningar, -=- dock sjnes han mest böjd att an- 

 taga att ålen läggar ägg. Ålen har arne 

 migrationer, en uppåt och en utåt floder- 

 na: den förra om våren och sommaren; 

 den sednare om hösten, och början afvin- 

 tren; den förra af ganska små ålar som 

 stundom ej äro mer än 2 — 1\ tum långa; 

 den sednare af stora ålar, stundom af 3 — 4 

 fots längd. Ålarna vandra aldrig ur salt 

 vatten sedan de blifvit i fot länga ; stör- 

 sta delen af dem som gå uppåt floderna 

 är 2 i till 4 tum. Man har mycken an- 

 ledning att tro, att alla de ålar som finnas 

 i sött vatten, kommit dit genom den förra 

 migrationen; de synas milliontals i April 

 och Maj, och fortsätta stundom att vandra 

 ända till Juli och början af Augusti* Vid 

 sidan af vattenfallen krypa de upp åt de 

 våta klipporna, och fortsätta således sin 

 väg. De stora ålarna söka i October och 

 November att komma ur sjöar och floder 

 till hafvet. De som ej äro stora, blifva 

 qvar och tillbringa vintren på de djupaste 

 delarna i dyn ; dessa synas då ej äta myc- 

 ket, ulan ligga nästan i dvala. Man kän- 

 ner ej deras ålder efter en gifven storlek. 

 Då de stora ålarna, som migrerat, aldrig gå 

 tillbaka uppåt floderna, och man ej kan 

 antaga att de alla dö genast; så måste de 



