58 . 



tcrs fortsatt förföljelse, o. s. v. Förf. be- 

 skrifver deras lopp, hvarvid de äfveii un- 

 derhjelpas af stjerteu, h vilken ocksu un- 

 derhjelper dem, då de göra snabba hopp; 

 för att klättra, betjena de sig af sina hvas- 

 sa klor. — Förf. beskrifver äfven deras 

 sinnen: syn, hörsel, lukt, smak och kän- 

 sel. Förf. omtalar derefter, huru deras färg 

 varierar ej blott efter arter, utan äfven 

 efter individuer; men midt ibland dessa 

 talrika färgförändringar kan man likväl 

 hos de flesta arter upptäcka några gemen- 

 samma teckningar, och Förf. uppräknar 

 dessa. 



Förf. antager, liksom Edwards, fjällen 

 och plåtarna för de förnämsta skiljemär- 

 ken mellan arter. Efter att hafva afhand- 

 lat några physiologiska fenoraener, omta- 

 lar Förf. deras seder, industi'ie o. s. v. 

 Förf. anför att man stundom (i Languedoc) 

 ser större individuer af Lacerta ocellata 

 förfölja hundar, kasta sig på dem och bi- 

 ta dem grymt; man skall äfven ha sett 

 stora Ödlor under solhettan förfölja men- 

 niskor, och tvinga dem att fly undan till 

 närnista boning. — — De mindre arter 

 söka endast bita, då man tager fast dem; 

 och denna egenskap rättar sig mindre ef- 

 ter djurets storlek, än efter dess liflighet. 

 Midt under sommaren biter den lilla La- 

 certa muralis med all sin styrka, och mot 

 vintern söker den stora Lac. ocellata ej 

 att hämnas, om man ej plågar henne myc- 

 ket. Bettet af de större är nog farligt, 

 ej att det är giftigt, men derföre att de- j 

 ras sågiika tänder göra elaka sår. Ödlor- 



I 



