77 



stan i samma Ögonblick då hon kommer 

 ur vattnet, eller när hon deruti blir det 

 minsta skadad. Detta gör att, då hon , af 

 storm drifves på grunda kuster, hon lät- 

 tare strandar, samt hastigare öfvergår till 

 Förruttnelse än annan fisk. Förf, uppräk- 

 nar flera sådana händelser, som inträCfut 

 vid Skottska kusten. 



Förf. vederlägger den vanligt antagna 

 meningen om Sillens långväga vandringar 

 och stamhåll vid polen. Han bevisar att 

 vid polen finnes ingen Sill, och att der 

 ingen kan utkläckas. Vidare bevisar han 

 3tt Sillen ej går till kusterna för att söka 

 födoämnen, utan för att leka, och detta 

 anförande anser han så vigtigt, att det åt- 

 skilliga gånger upprepas: att fiskarne i 

 allmänhet ej kunna i oceanens djup brin- 

 ga sin rom till utkläckning, och att de 

 komma till stränderna, och på grunda 

 -vatten, hvarest solvärmen kan tränga ända 

 till botten och bringa rommen till mog- 

 nad. Hemligheterna i de outgrundliga dju- 

 pen känna vi icke, och kunna icke känna 

 dem; men vi hafva all anledning tro att 

 det gifvas djup, på hvilka så organiserade 

 djur som fiskarne, icke kunna lefva. Förf. 

 åberopar härvid den grufliga tryckning 

 som finnes på de djupaste ställen i hafvet. 

 Han omtalar en tyngd af looo atmosphe- 

 rer, eller af 12—14000 ^-£4 , jY^^aii ,af 

 Tivarje qvadraltum. |.. . ; ,, ,, ;• 



p Sedan fiskarna afsatt sin rom på grun- 

 den, för att der utkläckas, draga de sig 

 äter tillbaka i hafsdjupen; men (tillägger 

 samma författare) det är intet skäl för 



