2 



na, och som de sjelfva förolämpas, anfalla 

 de i sin ordning och söka skada alla smär- 

 re husdjur, som de komma ät. 



Denna apa har, liksom de flesta, fal- 

 lenhet för snatteri. Straffas hon derföre, 

 använder hon förställnins; och försigtiohet. 

 Helt likgiltigt tyckes hon betrakta de stör- 

 sta läckerheter sä länge husbonden är nä- 

 ra; men vänder han henne ryggen, så 

 smyger hon sig sakta fram och stjäler. 

 Blir hon då ertappad å bar gerning, så 

 börjar hon straxt, af fruktan för straff, att 

 skrika af full hals. Men lyckas det hen- 

 ne att osedd förtära sitt rof, så ställer hon 

 sig sedan så oskyldig och orädd, som om 

 ingen ting hade händt. Är det stulna af 

 liten volunie, håller hon det i munnen 

 tills hon tror att ingen mer observerar 

 henne, då hon förtär det. 



Denna apa är äfven mycket snål; 

 hvad hon en gång har, lemnar hon ej lätt 

 ifrån sig, och mot personer som hon ej 

 tycker om, försvarar hon till och med så- 

 dana saker, som ej gagna utan tvertom ska- 

 da henne. Hr Renggers apa försvarade en 

 gång ett glödande kol, mot en af husets 

 Negrer, som ofta retat heinie, ehuru hon 

 under försvaret beständigt brände fingrarna. 



Som bevis på denna apas snålhet, an- 

 föres äfven följande method att fånga hen- 

 ne: jägaren tager en kurbis (kalabass), skär 

 deri ett häl af en tums diameter, f3dler 

 den med mais samt fäster den vid ett träd, 

 der han vet att apor stryka förbi, och göm- 

 mer sig derefter i ett bakhåll. Då apor- 

 na märka kurbisen, undersöka de först det- 



