årstid då ungarna voro flygga, hade Hr 

 DE LA Malle dagligen tillfälle att flera 

 gånger iakttaga huru de gamla inöfvade 

 dem till jagt. Då föräldrarna återvände 

 med en dödad sparf eller råtta, sväfvade 

 de öfver gården och framkallade, alltid 

 med samma skrik, sina hemmablifna un- 

 gar. Dessa framkommo då, på sina för- 

 äldrars rop, och flögo bland dem kring 

 gården. Nu stego de gamla vertikalt i luf- 

 ten, gjorde ungarna genom ett nytt skrik 

 uppmärksamma och låto i samma ögon- 

 Liick rofvet falla ur deras klor, då ungar- 

 na genast flögo mot det. I början lycka- 

 des det dem nästan aldrig att fatta i rof- 

 vet, om ock föräldrarna slä])pte det nästan 

 rakt ned på dem, der de flögo kring 5 o 

 fot djupare ned. Då störtade de gamla sig 

 som en boll ned på det genom migarnas 

 oskicklighet undsluppna bytet och fattade 

 det alltid innan det hann marken. De 

 flögo då å nj^o i höjden, började åter sin 

 imdervisning och läto ungarna ej förr för- 

 tära sitt rof än de fattat det i flygten. Hr 

 DE i-A Mau.e märkte äfven, att sedan un- 

 garna lärt sig att uppHinga ett dödt rof i 

 luften, förde fihiildrarna till dem en lef- 

 vande sparf o. d. samt forlforo på det of- 

 van beskrifna siittet till dess ungarna ])lef- 

 vo i stånd att säkert fånga en flygande 

 fogel och således sjelfva sörja för sin berg- 

 ning och uiulerhåll. (Le Globe N:o 80; 

 Fror. Notiz. XX YH, p. 264). 



Hr DE i,A Mai.i.e har äfven författatT^"'J.""" 

 cu alnandlnig (ifver det inflytande somiiytanac 

 tämjandet haft på djuren, från början afi*'»^^^'"' 



