i6 



att leka; slutligen bar han honom bort i 

 en mörk vrå och då man ville taga den 

 ifrån honom, skrek han af ilska. Från 

 den stunden vardt han ondsint och man 

 måste döda honom. 



Landtfolket i trakten försäkrar att den- 

 na björn vanligen lefver af vegetabilier; 

 men om han en gång blir af hungern tvin- 

 gad att äta kött, får han sådan smak der- 

 för att han ej vill ha någon annan föda; 

 han blir då en fasa för alla gärdar i kan- 

 tonen, från hvilka han h varje år bortta- 

 ger ett stort antal Mulåsnor (Annales de 

 se. nat. Sept. 1829, p. 5 o not). 



Det synes mig förtjena uppmärksam- 

 het att Andiska bergsfolket har samma öf- 

 vertygelse om Andiska björnen, som vår 

 allmoge i flera provinser om de hos oss 

 förekommande björnar, att de nemligen 

 af naturen äro fredliga och lefva af vege- 

 tabilier till dess hungern eller sjelfförsva- 

 ret nödgat dem att slå boskap, hvarefter 

 de blifva grymma rofdjur. I andra trak- 

 ter af Skandinavien, i synnerhet de nord- 

 ligaste, tror likväl allmogen fullt och fast, 

 att det gifves tvenne björnarter, en min- 

 dre, som lefver af vegetabilier och som de 

 kalla MjrbjÖrjij, samt en större, som slår 

 boskap och som de kalla Slagbjörn. 

 M:r Då vi omtala våra björnar böra vi ej 



iagtäf-* glömma att omnämna Hr Lloyd's intres- 

 ventyr. santa bok Field sports of the north of 

 Europé j hvaraf äfven en mycket väl be- 

 arbetad öfversättiiing under året utkommit 



hos 



