75 



ka finner dessa gränser, som man nu vill 

 misskänna. Om vi ej misstaga oss, är det 

 just denna principe des conditions d'exi- 

 stence j som vägledt Cuvier i sina utmärkt 

 lyckade bemödanden att hopsamla ocli sam- 

 mansätta spillrorna efter längesedan för- 

 gångna djurorganismer. 



De nämde två unga naturforskarne ha- 

 de sagt, att om man tog ett vertebreradt 

 djur och böjde det i trakten af nafveln 

 tillbaka så att bäckenet kom att ligga bak 

 nacken o. s. v., så skulle alla inre partier 

 komma att ligga i samma förhällande till 

 hvarandra, som hos Cephalopoderna , och 

 att följaktligen de inre partierna hos Ce- 

 phalopoderne ligga liksom hos ett sålunda 

 böjdt vertebrat. För att rätt handgripligt 

 visa den stora orimligheten af detta påstå- 

 ende, har Cuvier gifvit figin' af ett således 

 böjdt vertebrat samt af en Cephalopod. 

 Häraf kan hvar och en se, att mänga par- 

 tier ej blott icke ligga på samma ställe, 

 utan just på ett motsatt. Större öfverens- 

 stämmelse skulle finnas om man böjde dju- 

 ret framåt i ställe för bakåt; men äfven 

 deinia jemförelse sloge alldeles icke ut till 

 den nya principens fördel. Cuvier visar 

 att en stor del organer som funnos hos Ver- 

 tebratet, saknas alldeles hos Mollusken, 

 och tvertoin *). 



*) Pä detta sätt börjades en strid mellan näm- 

 de lärda om deras olika iheorier i den zoo- 

 logiska vetenskapen, hvavunder Cuvier hade 

 tiliräile att ädai^alägija sin oinfaltande lärdom, 

 sin utmärkta skarpsinnighel och bin makalö- 

 sa redighet och klarhet; GEorrROT utvecklaj^' 



