8(i 



Storhertigtlöinet Cleve funnit henleninln- 

 gar af detta djur pä betydligt djup, i sam- 

 ma lager, hvari urnor och stenyxor blif- 

 vit funna ; samt att man i Lancashire fun- 

 nit nämde hjortart hegrafven i en torf- 

 bädd af samma beskaffenhet som den, hvar- 

 ur groft arbetade båtar i granskapet blif- 

 vit framdragna. Äfven anföres, såsom l^e- 

 vis på denna djurarts tillvarelse på jorden 

 sedan menniskors tillkomst, att i Vet. So- 

 cietetens samling i Dublin förvaras ett ref- 

 ben af Cervus euryceros, som har en oval 

 öppning pä yttre sidan intryckt, på inre 

 omgifven af callus och tydligen förorsakad 

 genom ett spetsigt instrument, troligen en 

 pil, hvilken ej gått sä djupt att han dödat 

 djuret. — Äfven tyckes följande öfverens- 

 stämmelse förtjena uppmärksamhet: Hib- 

 BERT visar (efter Whittaker), att de gamla 

 Brittiska jägrarne kallade denna djur- 

 art Seghj och GoLDFUss har sökt bevisa att 

 Sclielch i Lied der Liebehmgen var Cer^ 

 'vus euryceros ; samma ord Sclielch öfver- 

 sätter BiiscHiNG med Brandhirsch och den- 

 na djurart säges vara större än den vanli- 

 ga kronhjorten (DesmAr,), och hafva långa, 

 lurfviga hår pä halsen, samt uppehålla sig 

 i Böhmens skogar. Bechstein, som i sin 

 Naturgesch. Deutschl. I. p. 4^8 , meddelar 

 denna vippgift, har säkert tagit den hos 

 någon äldre Förf. — I följd af epithetet 

 grimmer i Lied der Lielielungen var Scheich 

 ett farligt djur att angripa; detsamma be- 

 rättas om Brandhirsch; och Hart har an- 

 märkt, om Cervus eurjceros^aXl man kan 

 sluta af de kraftiga nuiskelfästen på de 



