88 



tuidersätlsig och betäckt med gråaktiga, mju- 

 ka Ijädrar, vingarna voro små och försed- 

 da ej med flygpennor, utan med mjuka 

 fjädrar, nästan som hos Strutsen, och på 

 länden stod äfven en fjäderbuske af krusi- 

 ga fjädrar. Benen voro korta, tjocka och 

 försedda med fyra tär. Hufvudet var stort; 

 näbben tjock och försedd med krökt spets. 

 Clusius utgaf år i6o5 en figur af denna 

 fogel, copierad efter en ritning, som en 

 person af besättningen gjort, då ön upp- 

 täcktes. I den beskrifning som åtföljer fi- 

 guren säges bland annat, att fogeln var så 

 stor och köttfull, att en enda var tillräck- 

 lig till en måltid för 25 personer. Från 

 nämde tid eller något sednare förskrifver 

 sig äfven en tafla, målad i olja, och i na- 

 turlig storlek, som ännu förvaras i Britti- 

 ska Museum i London. Holländarne kal- 

 lade fogeln Dronte eller Dödars; Linne 

 upptog honom i systemet och kallade ho- 

 nom Didus ineptus af sin tröghet och oför- 

 måga att flyga. Ännu år 1626 omtalas 

 denna fogel såsom lefvande på öarna lie 

 de Fraiice och BourboUj till hvilka han 

 synes hafva varit inskränkt; men sedan 

 nämde tid har man hvarken kunnat finna 

 honom der eller annorstädes, och några 

 naturforskare hafva i sednare åren till och 

 med påstått, att Didus ineptus borde räk- 

 nas bland antalet af diktade djur, och att 

 han aldrig funnits. Emellertid förvaras 

 ännu några få fragmenter deraf på Mu- 

 seerna i England, men i så dåligt skick, 

 att de äro föga upplysande. Det är tro- 

 ligt, att denna kolossala fogel, som varit 



