delst ett stycke linne, eller med musslor, 

 bamburör eller annat dylikt. De som bo 

 vid stränderna af Dourga binda ett band 

 af säf omkring underlifvet och inskjuta 

 derunder praeputium. Inföclingarne vid 

 Oetanata och Timakowa bära på hufvudet 

 mössor af säf eller annat. De sednare ge- 

 nomborra näsans skiljovägg eller flyglarne 

 och sticka deruti små trädbitar; i öronen 

 bära de ringar af koraller, koppar- eller 

 silfvertråd o. d.; i vissa distrikter ser man 

 dem hafva halsband af tänder, så väl af 

 menniskor, svin som krokodiler. Alfou- 

 roux bibehålla ännu bruket att tatuera sig på 

 armar och bröst med rätliniga figurer. De 

 sydliga folkstara marne måla deremot krop- 

 pen. Språket är olika i olika distrikter, i 

 södra delen är det blott ett slags skrik 

 och tjutande; i den norra äro ljuden arti- 

 kulerade. Invänarne vid Kogway kunna 

 icke förstå dem som bo vid Onin. Några 

 infödingar kunna tala Malayiska. De som 

 bebo stranden af Dourga äro orenliga och 

 illa luktande, de dansa och skrala med 

 förfärligt buller för att uttrycka sin glädje 

 eller sorg. De vid Oetanata församla sig 

 vid många tillfällen, och under hela den 

 tid dessa församlingar räcka, 8 — lo dagar, 

 hör man ett oupphörligt tjutande. Af al- 

 la ceremonier äro deras begrafningar den 

 vigtigasle, hvilka ofta sysselsätta dem en 

 hel månad. De äro mycket känsliga för 

 musik, ehuru ofullkomliga de instrumenter 

 äro, af hvilka de betjena sig; deras sång sker 

 dock med en viss takt. Födoämnena äro 

 ej de samma hos alla dessa folkstammar; 



