55 



för vinden. För att skydda sig för rof- 

 foglars anfall, gör han ingången till boet 

 alltid på undra sidan. Inuti är boet af- 

 delat uti 2 — 3 rum, och den sägen är all- 

 män, att fogeln h varje afton fångar lef- 

 vande lysmaskar, dem han, i afsigt att 

 upplysa sin boning, fäster medelst en mjuk 

 lera vid väggarne. Säkert är emellertid, 

 att dylika insekter ganska ofta träffas, fast- 

 klibbade med lera, inuti denna fogels bo. 

 Då det är svårt att inse, h vartill en så- 

 dan upplysning skulle tjena, synes det tro- 

 ligare, att dessa lysmaskar utgöra hans fö- 

 da. Denne fink kan inöfvas att appor- 

 tera. Man har exempel på, att denna öf- 

 ning kan bringas så långt, att om man 

 låter en fingerring falla ned uti en djup 

 brunn, griper fogeln honom i fallet, innan 

 han når vattnet och återför den till äga- 

 ren. Anvisar man fogeln flera gånger ett 

 bestämt hus, flyger han dit med en liten 

 biljett. De yngre Hinduiska fruntimren 

 bära i vissa trakter, t. ex. vid Benares, 

 små löf af guld, dem de helt löst fästa 

 som en prydnad emellan ögonbrynen; ung- 

 herrarne göra sig ett nöje af, att dressera 

 sin fogel, att den, under det de tillbedda 

 föremålen gå på gatan, flyger fram och 

 från pannan afplockar denna lilla sirat 

 och återvänder med denna trofc till hus- 

 bonden." 



Den sednare observationen, livars tro- 

 värdighet förf. ej betviflar, innehåller be- 

 kräftelse, att denna fogel brukar fästa lys- 

 maskar i sin boning. Uti ett bo, som un- 

 dersöktes, träffades ena dagen en dylik in- 



