7« 



GET. och DuVERNOY all närmare undersöka 

 förhållandet. Den förre hekan I gjorde re- 

 dan år 1828 uti en afhandling, som blef 

 införd uti Acta Leopoldiana T. XIV, p. i, 

 sina undersökningar, och den sednare in- 

 lämnade till Institutet i Paris d. aS Oct. 

 i83o en utförlig och ganska intressant af- 

 handling i samma ämne, öfver hvilken se- 

 dermera CuviER m. fl. afgifvit berättelse ^). 

 Af nämde författares undersökningar upp- 

 lyses, att en egen giftkörtel verkligen fin- 

 nes, som leder till de innerst uti mun- 

 nen sittande, större kindtänderna pä dessa 

 ormar. Denna körtel har ungefär samma 

 läge, som giftkörteln hos de vanliga hugg- 

 ormarne. Den finnes alltid på samma gäng 

 som saliv-körteln eller glandula siihmaxil- 

 lariSj men träffas aldrig hos de oskadliga 

 ormarne. Tänderne utvisa derföre ej med 

 säkerhet hvilka ormar äro giftiga, allden- 

 stund dessa kunna hafva ett olika läge och 

 en olika byggnad, men giftkörtelns till- 

 varo är alltid ett säkert tecken till ormens 

 farliga natur. Duvernoy meddelar vidlyf- 

 tiga anatomiska detaljer, rörande så väl 

 sjelfva giftglandelen som de dermed i när- 

 maste sammanhang stående organcr. Han 

 gör en jemförelse emellan Tårkörtelns re- 

 lativa storlek till ögats bulbus hos de gif- 

 tiga och icke giftiga ormarne ; hos de sed- 

 nare har han funnit tårkörteln till det 

 minsta lika stor som ögongloben, och lig- 

 gande till största delen utom orbita; hos 



=) Gazelle Medic, N:o 21, i83i; BuJIet. des 

 Se. nat., Tom. XXV, N:o iS/. 



