na 



vestra sidan. Androctonus åter tillhör det 

 östra Europeiska Ryssland. Öfver 49*^ la- 

 titud är ingen Scorpion funnen. Uti norra 

 Afrika och vestra delen af Asien är en- 

 dast Buthus och Androctonus funna. Det 

 sednare slägtet är der både till arter och 

 individer talrikast. Uti södra Afrika åter 

 äro Buthus den öfvervägande formen. Uti 

 Amerika tyckes Butlius och Scorpius vara 

 de allmännaste, äfvensom der ensamt fö- 

 rekommer den ^'Ae formen eller Centru- 

 rus. Scorpionerna förekomma ej högt upp 

 på bergen. På Libanon och Sinai finnas 

 de endast i dalarna och träffas der ej en 

 gång så högt upp som slätten Dongola i 

 Nubien uppstiger öfver hafsytan, d. v. s. 

 i,5oo fot. 



Scorpionernas föda består i Afrika huf- 

 vudsakligen af skalbaggar. Hvad man for- 

 domdags uppgaf om faran af deras styng 

 är något väl tilltaget. Att de äro smärt- 

 samma, somliga mer, andra mindre, är 

 säkert; detta beror dels på olika omstän- 

 digheter, dels af h vilken art det är som 

 sårar. Scorpius Europceus är den som för- 

 orsakar de lindrigaste plågorna, de Afri- 

 kanska arterna af Androchtonus äter stic- 

 ka värst. Araberna frukta mera för de 

 gula scorpionerna än de svarta. De farli- 

 gaste scorpionerna finnas vid Thebe och 

 Dongola , ibland dem Androct. quinque- 

 striatus och funestus ; den sednare särade 

 Ehrenberg, hvaraf häftiga plågor uppsto- 

 do, som varade 3:ne dagar, men utan 

 farligare påföljd. Genom incision kurerade 



han 



