l42 



gens egna struktur och fördelning uti lyrn 

 särskilta afdelningar. Hittills har man lik- 

 väl saknat en nöjaktig förklaring af sjelf- 

 va mekanismen. Anatomernas meningar 

 hafva varit mycket delade då frågan varit 

 att bestämma uti hvilken af dessa afdel- 

 ningar eller så kallade magar, födan emot- 

 tages, då den första gången nedsväljes, uti 

 hvilken den anländer vid den andra, samt 

 sättet huru det tillgår då djuret upphäm- 

 tar den en gång nedsväljda födan, för att 

 omtugga den. Dessa 3:ne ganska vigtiga 

 momenter för förklaringen af sjelfva me- 

 kanismen har Flourens uti 2:ne intressanta 

 afhandlingar ^), som blifvit upplästa för 

 Vet.-Acad. uti Paris, fullständigt utredt. 

 Han har dervid gått till väga med största 

 sorgfällighet, och grundat sin öfvertj^gelse 

 på de mest direkta försök. Vi vilja här 

 upptaga de resultater han erhållit: I afse- 

 ende på första frågan, har han erhållit 

 visshet om, att födoämnena vid den för- 

 sta nedsväljningen hufvudsakligast emotta- 

 gas af i:sta magen (den så kallade vorn- 

 men)^ men att äfven en del går uti den 

 andra {hufvan^, och är födan grötig 

 går den direkte till 3:dje magen. — Hvad 

 andra frågan vidkommer, visar han, att 

 alla skriftställare hafva felat deruti, att de 

 trott sig böra återfinna den omtuggade 

 födan, blott finare sÖndermalen, uti ma- 

 gen, detta är en villfarelse; födoämnena 

 fördelas icke endast genom tuggningen fi- 

 nare, de påverkas i synnerhet af de upp- 



») Se Fror. Notiz., Band. XXXIII, JV:o 4. 



