i43 



lösande digestions-safteina. Han säger, det 

 beror helt och hållet på fädoämnenas beskaf- 

 fenhet, hvart de under nedsväljningen fö- 

 ras. Äro de voluminösa, såsom nästan alltid 

 efter första tuggningen, så utvidga de mat- 

 strupen, och utplåna i följe dermed den egna 

 ränna [Striiprännan), som är dess omedel- 

 bara fortsättning, h vårföre födan föres till de 

 arne förslå magarne, der då ceseophogus slu- 

 tar sig. Är födan åter fin eller flytande, så- 

 som alltid efter omtuggningen, utvidgas ej 

 matstrupen vid nedsväljningen. Den ned- 

 sväljda portionen emottages derföre af förr 

 oranämda ränna eller half-kanal, som le- 

 der till tredje magen, och måste dit- 

 komma. 



Hvad slutligen vidkommer den 3:dje 

 frågan, eller att bestämma, h vilka organer 

 äro bestämde att förmedla de en gång tug- 

 gade och nedsväljda födoämnenas återupp- 

 hämtning till omtuggning, och att angifva 

 den mekanism, genom hvilket detta låter sig 

 verkställa; så är det klart, af det som förut 

 är anfördt, att man endast uti de a:ne för- 

 sta magarne bör söka de egentliga idis- 

 lings-organerna. Hans försök hafva der- 

 före gått ut på att visa, om dessa äro en- 

 samme i stånd att verkställa den, eller de 

 förhålla sig passivt. Genom anställda vi- 

 visectioner har han utrönt att dessa 2:ne 

 magar äga en betydlig sammandragnings- 

 kraft, att de ömsom sammandraga och 

 ömsom utvidga sig, och att, om man afskär 

 I^ervi pJirenici, försvagas idislings- funk- 

 tionen. 



