1 85 



gen denne, ej honan, som man förut 

 trodde, hvilken är försedd med det egna 

 organ, som man kan anse vara ett slags 

 marsupium, hvaruti äggen utvecklas och 

 ungarne en tid bortåt hafva sitt tillhåll. 

 För denna alldeles oväntade upptäckt haf- 

 va vi Ekström att tacka. Han har fun- 

 nit, att det nämda förhållandet äger rum 

 både hos Kantnålen (Sygn. acus) och Hafs- 

 nålen (Syngn. Ophidion); att det kön man 

 förut ansåg vara hona i sjelfva verket är 

 hannen j och att den verkliga honan hit- 

 tills undgått naturforskarnes uppmärksam- 

 het. Ekström beskrifver Kant-nålens fort- 

 plantning ske på följande sätt: 



Honorna lemna redan i slutet af April 

 stränderna och det grundare vattnet, för 

 att på djupet anställa leken. Då lektiden 

 nalkas, som i denna skärgård inträffar i 

 Maj månad, svälla de bladformiga locken, 

 som tillsluta öppningen af hannens mar- 

 supium; öppningen fyller sig mer och mer 

 med ett hvitt, klart och tjockt slem, som 

 tjenar till underbädd för äggen , och må- 

 hända till näring för de nyss utkläckta 

 ungarna. Fortplantningen sker sannolikast 

 genom båda makarnas förening eller till 

 följe af en ordentlig parning, under hvil- 

 ken honan afsätter rommen i hannens mar- 

 supium, der den af de ofvannämde loc- 

 ken qvarhålies och af hannen öfvergju- 

 tes med sädesvätskau (mjölken). Rom- 

 kornen ligga i ordentliga rader, samman- 

 fogade vid polerna, så alL de få utseende 

 af perlband; de äro stora i jemförelse med 

 liskcn, ucli då de först läggas äro de gu- 



