﻿JJet område, hvars flora utgör föremål för förevarande med- 

 delande är såväl ett af de bäst begränsade, omgifvet som 

 det är på alla håll af en vidsträckt vattenyta, som ock, till- 

 följe af dess läge midt emellan tvänne olikartade växtom- 

 råden, väl värdt en närmare undersökning. Det utgöres nem- 

 ligen af de midt i Finska viken, dock närmare till est-in- 

 germanländska sidan, belägna Öarne Högland (Suursaari), 

 Tytärsaari (afven kalladt Stor Tytters) och Lawansaari, 

 h\;iriill ännu torde böra räknas de mindre öarne och grun- 

 den: Seskär, Pienisaari, Säywi (äfven kalladt Lill Tytters), 

 Wiirorna (Wiirit) och Rödskär. Af dessa är det endast de 

 tre förstnämnda som här komma att tagas i närmare betrak- 

 tande och bland dem är Högland den största och mest an- 

 märkningsvärda. Höjande sig till en grannländernas vida öf- 

 verstigande höjd (ända till 530 fot öfver hafsytan *)) består 

 den till största delen af berg, delvis söndersprängdt i ofant- 

 liga om hvarandra kastade block. Dess form är, såsom en 

 blick på Finska vikens karta utvisar, smalt äggrund, sträc- 

 kande sig i ungefär N. t. V. och S. t. O. under en längd af 

 elfva verst och bredd tilltagande från en och en half i norra 

 till tre verst i södra delen. Utom bergen, hvilka som sagdt 

 upptaga nästan hela ön och hvaraf de östra och flesta be- 

 stå af porphyr, de vestra åter af diorft, gneis-granit, gra- 



